HÅRFRISÖRSKANS MAKE
Till Zaza, som kommer att känna igen sig.
Mitt huvud är fullt av minnen; först stranden vid Luc-sur-Mer.
Mamma hade stickat yllebadbyxor åt mig och min bror.
I sidorna pryddes de av bollar föreställande körsbär.
Den löjliga prydnaden störde mig mindre-
-än det faktum att badbyxorna aldrig torkade.
Eftersom vi badade hela dagen var yllet ständigt blött.
Sanden klistrade i rumpan och skavde mellan benen.
Efter en vecka fick jag gå bredbent för att inte skrika av smärta.
Jag förlåter inte mamma, som fyra somrar i rad tvang oss bära dem.
Men jag tackar för att hon gjorde mig medveten om mina genitalier.
Den sommaren lärde jag mig att vårda mina testiklar.
Jag går till frisören!
Jag var 12 år och älskade att gå till frisören.
I ett lugnt kvarter i staden låg en herrfrisering-
-som förestods av en kvinna från Alsace, den vackra fru Schaeffer.
Där var sällan kunder, man behövde inte boka tid.
Hon hade ingen man, men säkert älskare. Jag älskade att gå dit.
Redan i dörren fylldes näsan av en ljuvlig doft-
-av lotion, sprej, rosenvatten och schampo i berusande blandning.
Men den underbaraste doften var fru Schaeffers egen.
Hon var rödhårig och hade en ganska stark kroppslukt-
-som kanske störde vissa kunder men som berusade mig.
Hela hon liksom doftade kärlek. Jag älskade det.
-Vad kan jag klippa? -Mamma vill ha mig riktigt kort.
Redan tvättningen var en njutning.
Hon böjde sig fram, bysten nästan snuddade vid mitt ansikte-
-och jag insöp hennes lukt i djupa andetag.
På kvällen i sängen kände jag den ännu-
-tillsammans med en omöjlig längtan att ta henne i famn.
-Går det bra i skolan? -Ja.
Är du flitig?
Du har tur. Jag avskydde skolan och disciplinen.
Titta. Du har inte gjort klart korsordet.
Nej visst. Jag ska göra det strax.
En junidag 1947 hände något som jag skulle minnas hela livet.
Det var mycket hett. Hon doftade ännu godare.
På kvällen sedan jag sett detta tunga men perfekt rundade bröst-
-satt jag fullständigt bedövad.
-Mår du inte bra, Antoine? -Jodå.
Du ser konstig ut.
Vad är ett binärt system?
Jag ska formulera frågan annorlunda: Vad är en binär katt?
Det vet du förstås inte. Då får jag hjälpa dig en gång till.
En vanlig katt är en katt som har-
-ett huvud, två ögon och fyra tassar.
En binär katt besitter ett huvud, ett öga, ett öga-
-en tass, en tass, en tass och en tass.
-Ser du skillnaden? -Ja.
Som väntat. Han ser skillnaden. Han är hopplös.
-Vad ska du bli i livet? -Ingenjör.
-Varför inte lindansare också? -Låt honom vara. Han hinner.
Jag är besviken. Börjar man smått, så slutar man smått.
-Och du, vad ska du göra? -Gifta mig med en hårfrisörska.
Varför gjorde jag så där? Kan du säga mig det?
Det är mamma. Öppna.
Pappa ber om ursäkt. Han blev bara överraskad.
Är du sjuk?
Svara! Antoine, hör du mig?
Vad gör du? Mår du bra?
-Nå? -Han svarar inte.
-Han kanske ligger avsvimmad. -För en örfil...
-Jag är rädd. Slå in dörren! -Lugn. Jag ska prata med honom.
Antoine, det är pappa. Förlåt mig. Du får göra vad du vill i livet.
Jag låg i en timma och stirrade i taket.
Fru Schaeffer var min i fantasin. Hennes kropp, hennes doft var min.
Jag hade vunnit! Jag skulle gifta mig med en hårfrisörska!
-Det blir oväder. -Kanske det.
Goddag, herr Mourvoisieux.
Om plastblommor växte i trädgårdar, vore det beviset?
Doften då? Var inte löjlig.
Allt måste ha en förebild. Plastblommor, javisst-
-men utan äkta blommor skulle inga plastblommor finnas.
-Kaffekvarnar då? -Vadå kaffekvarnar?
-De finns ju? -Så långt är jag med.
Det växer inga äkta kaffekvarnar. Ändå finns det kaffekvarnar.
De tillverkas utan förebild.
Vi talar om Gud, fattar du! Vad har kaffekvarnar med saken att göra?
Titta, vad sur han blir!
Du måste alltid ha rätt. Så gör du med alla.
-Kaffekvarnar var bara en bild. -Gud är oändlig. Du förstår inte.
-Gud existerar. -Det säger du, men...
-Gud existerar. -Har du sett Gud nån gång?
Han börjar gå böjd.
Nej då. Det är kavajen som veckar sig nedtill.
Förr skulle han ha pressat den.
Du har rätt, han åldras.
För 10 år sedan arbetade Mathilde i Salong Isidore.
Isidore Agopian hade tre anställda.
Han var homosexuell och avskydde att klippa kvinnor.
Mathilde var hans favorit. Hennes diskretion och charm-
-hennes lite sorgsna men vänliga ansikte tilltalade kunderna.
När han på 60-talet gick i pension erbjöd han Mathilde firman.
-Mig? Men jag har inga pengar. -Jag behöver inte allt nu.
Betala lite varje månad, som en livränta.
Jag vill gärna se salongen i era händer. Er litar jag på. Säg ja!
Ah! Tack.
Mathilde accepterade.
Hon fick avskeda de två andra, som var avundsjuka.
Hon beslöt driva salongen ensam trots att den var för stor.
Det var då vi möttes.
Goddag.
-Kan ni ta mig? -Tyvärr, jag väntar en kund.
Ursäkta. Jag visste inte att man måste boka tid.
Kom igen om en halvtimma. Ni kanske har ärenden så länge.
Det går bra.
-Ska jag ge er mitt namn? -Det behövs inte.
-Är det för svårt? Ger du upp? -Jag ger aldrig upp.
Korsord är som kvinnor.
Ju motsträvigare, desto skönare när de ger sig. Jag vet.
Det får du upptäcka. En dag.
-En dag när jag löser korsord? -Det kan man säga.
Säg efter mig: Ju motsträvigare, desto skönare när de ger sig.
Bra. Gå och lek. Dra upp byxorna, testiklarna syns!
Ingen kom.
Senare har Mathilde - men då visste jag inte namnet-
-aldrig sagt ett ord om den imaginära kunden.
Uppfann hon honom för att öka min åtrå? Jag vet inte.
Men det var omtumlande att för andra gången i livet-
-efter så långt sökande bli förälskad i en hårfrisörska.
Efter 25 minuter gick jag tillbaka till kvinnan-
-som jag tänkte leva med resten av livet.
Goddag igen.
Jag börjar dåligt när jag är förvirrad.
I skoaffären säger jag: "Ett par skor..." Här blev det:
Håret...
-Ska det vara bena? -Jag... Ja, om ni vill.
Det är ni som ska vilja.
-Jaha... Ja, men inte för markerad. -Nej då.
-Ni har en virvel här. -Jag vet, det har jag alltid haft.
-Ni har varit för kortklippt. -Jag tycker om att klippas ofta.
-Jaså, hur så? -Jag vet inte.
Naturligtvis undrade jag om Mathilde bar behå under rocken.
Jag såg snart att hon inte gjorde det.
Jag föreställde mig hennes bröstvårtor snudda mot rocktyget-
-retas och styvna mot min nacke...
Bröst som jag snart skulle äga, som jag redan ville smeka.
Obduktionen av fru Schaeffer visade en överdos av sömnmedel.
Inget testamente. En snabb begravning som jag inte fick se.
Sedan dess har jag alltid tänkt på henne-
-och älskat kvinnobröst intensivt.
Vill ni gifta er med mig?
35 francs.
Adjö. Ursäkta mig.
Jag minns vaknatten utanför Mathildes fönster.
Jag tänkte att hon slet av sig lakanet i värmen-
-steg upp för att dricka vatten-
-tog av sig nattlinnet innan hon lade sig igen - och tänkte på mig.
Kanske sov hon i själva verket. Kanske hade hon glömt mig.
Varför tro att hon sover ensam? Jag vet ju inget.
Min far påstod att livet var lätt-
-för om bara viljan var stark nog fick man det man ville ha.
Ett misslyckande berodde på svag vilja.
Ingen dröm är omöjlig. Jag ville ha Mathilde mer än allt på jorden.
Som ett fort måste hon kapitulera och bli min för alltid.
Tre veckor senare återvände jag. Lite nervös, men ljuvligt upprörd.
Håret hade inte hunnit växa så att en klippning var motiverad.
Goddag.
Mathilde uppträdde som om hon aldrig sett mig.
Stum och avlägsen, vilket naturligtvis ökade min åtrå.
Det visste hon nog.
Tänk, han gick aldrig till en frisör.
När det blev långt kapade han det.
Utan spegel. Kände sig fram. Och ingen etageklippning.
Rakt av. "Som en gräsmatta", sade han. Jag kan höra honom.
Han var en glad figur. Den sorten hittar man inte mer.
-Så där. -Det gick fort den här gången.
Jag gjorde inga slingor, det är för tidigt. Det blir nästa gång.
Håller sig fluffigheten?
Herr Agopian sade åt mig att sova på rygg.
-Titta in så kammar jag upp det. -Vad snällt. På lördag då.
Jag vet inte vad som tog åt er förra gången, ni skojade väl. Men...
...om ni inte drev med mig är jag positiv till förslaget.
Så om det står kvar: Ja, jag vill gärna gifta mig med er.
Jag heter Mathilde.
Första gången jag frågade om ni kunde ta mig sade ni nej...
-...fast ni redan då tog mig. -Ja, jag minns.
Sedan frågade jag om jag skulle ge er mitt namn. Ni sade nej.
Men nu tar ni emot det. Möten sker så lustigt.
-Ni har muskler på benen. -Jag spelade fotboll i skolan.
-Kan ni fotboll? -Ja. Man har en boll-
-som man inte får ta i. Det är ett lagspel.
Ni är ju expert.
Sport går mig på nerverna. Likaså resor.
-Jag går inte heller gärna ut. -Bra. Uppgjort, vi stannar här.
-Det blir perfekt. -Jag tror det.
Ärenden och post tar jag hand om.
Jag tycker om era händer. Jag såg det genast, de är vackra.
-Ni har ett litet ärr, en halvmåne. -Jag föll av cykeln.
-Ni cyklar? -Inte nu mer. Det är förflutet.
-Strunt i det förflutna. -Fullständigt.
Lägenheten är här ovanpå. Den är liten, men...
-Vill ni se den? -Ja. Jag heter Antoine.
Nyheten om min förlovning med en hårfrisörska gav min far hjärtslag.
Under sorgtiden vägrade min mor att göra Mathildes bekantskap.
Mathilde saknar anhöriga.
Nå, din fårskalle! Öppna presenten.
-Blir jag överraskad? -Jadå.
-Det kan du ge dig på. -Du skrämmer mig.
Det blev min bror och svägerska och herr Agopian. Intimt och bra.
-Rätt sort för dig. Minns du dem? -De glöms inte så lätt.
Då var de stora, nu bör de passa som handsken.
-Ta på dig dem i kväll. -Seså...
Jag är faktiskt förtjust.
-Bollarna är trevliga. -Inte bollar, körsbär!
När de är blöta glipar de, ullen tappar formen.
Prova dem. De passar säkert fortfarande.
Här, din mor skickade det här.
-Hur gammal var du? -12 år.
Vad roligt, du ser ut som en liten förlaga till dig själv.
-En liten skojare. -Det var jag.
-Har du några barndomsbilder? -Nej. Jag ville inte spara dem.
-Varför det? -Tiden går för fort.
Fel namn är en kommersiell katastrof.
Kan ni säga mig hur namnet Givenchy lyckats sälja en parfym?
Jag ska erkänna något: Jag heter Dupré. Ambroise Dupré.
-Isidore Agopian då? -Exotism, käre vän.
Armenien är Orienten. En orientalisk frisör, det är något.
Ursäkta, jag trodde det var öppet.
-Jag glömde låsa. -Dessutom är det söndag.
-Vilken idiot jag är. Jag går. -Ta ett glas champagne med oss.
-Jag stör. Ni firar ju bröllop. -Ni stör inte alls.
-Jo, jag stör. Ni har familjefest. -Nej då.
-Vad var det ni ville? -Skägget.
Jag tänkte raka det. Folk säger att det ser dystert ut.
-Så när jag gick förbi tänkte jag... -Det är gjort på fem minuter.
Synd.
Förlåt mig.
Nej, inte i dag.
Lycka till.
Jag såg bara Mathilde.
Jag visste att när de andra gått skulle allt falla på plats för oss.
Salongen skulle innesluta oss.
Vi var så tätt förenade att inget ont kunde smyga mellan oss-
-inget bittert, inget kallt. Aldrig.
Vi reste till Luc-sur-Mer. Jag ville visa Mathilde min badbyxstrand.
Resan blev kort. Vi hade brått att påbörja vår stationära kryssning.
Goddag.
Vänta... Sätt er.
-Lite kortare, inte för kort. -Räta upp er lite.
Goddag.
-Ursäkta, vi har inte damfrisering. -Jag vet.
Ursäkta.
Du bad om den, nu fick du den.
Du får be om ursäkt, folk undrar över ditt beteende.
-De vet inget om ditt. -Det intresserar dem nog inte.
Damen är min hustru. Germaine Gora. Jag heter Julien Gora.
Adjö.
Såg ni precisionen? Fullträff.
Otrolig. Hon spelade bordtennis förr. Vi har pokalerna hemma.
-Det är ingen idé att klippa mig. -Inte?
-Men lite lotion? -Ja, om ni vill. Lite lotion kanske.
Hon spelar inte nu, för barnens skull. Tre!
Vilket jobb att fostra dem, jag beundrar henne.
Men hon lever inte med dammsugaren.
Ni såg hur hon klär sig, sminkar sig, allt sånt.
-Vad tyckte ni? -Snygg. Mycket snygg.
Tack. - Och herrn? Förlåt, men en mans åsikt betyder mycket.
Det lilla jag såg var magnifikt.
Jag håller med. Det är en magnifik kvinna.
Såg ni blicken?
Hon är ännu vackrare när hon är arg. Det är en enastående kvinna.
Adjö.
Adjö, frun. Ursäkta oss.
-Tack för allt. Vad är jag skyldig? -Ingenting.
Ursäkta oss...
"Banta 5 kilo på 14 dagar med fasta på enbart gurka och te."
-Tror du på det? -Var ser du det?
Här. Ofarligt, enligt läkarna.
Vad är klockan?
Kvart i 7.
Vi stänger.
Om du magrar 3 hekto kastar jag mig under bussen.
Lova mig en sak. En enda sak:
Den dag du inte älskar mig mer ska du inte låtsas.
En kund!
Han får vänta till i morgon.
Sluta nu! Envisa unge!
Goddag.
Edouard, sluta! Du lovade ju!
Du vet vad pappa har sagt. Nu slutar du!
Titta, böcker. En med båtar och en med hästar. Tycker du om hästar?
Titta, så snäll tanten är. Var snäll du också. Nu är du snäll!
Ni har inga maskingevär, såna där som knattrar och sprakar?
-Jag har ett lok. -Det bryr han sig inte om.
Titta, du får en stol med dyna. Oj, en sån fin dyna!
Vi adopterade honom. Tala om misstag.
Har ni barn? Vad ni gör, adoptera inte.
De ger en vad som helst. Utan returrätt.
Edouard, jag har karameller!
Vi borde ha ett rep. Jag håller huvudet...
Kom, jag ska visa dig nåt som du aldrig har sett.
Vi har inga egna barn, vi har andras: Edouard, Paul, André-
-Armand, Etienne, Simon. En del ryser för tvättningen.
Vi klipper dem före sommarlovet. Lite mindre kort till vintern.
Mathilde behåller sin platta mage som ingen graviditet ska deformera.
Vi har inga vänner heller. Har aldrig haft några.
Vad skulle de kunna ge oss? Jag tycker det är osunt med par-
-som absolut ska bjuda ut varandra eller dela semesterresan.
Det visar en brist i kärleken, en reva som lappas med hjälp utifrån.
Jag har det bra hos dig, Mathilde. Vi är lyckliga, inget annat räknas.
Det är färdigt. Du ser, det var inte så farligt.
Nu ser han åtminstone prydlig ut. Men kom ihåg - adoptera aldrig.
Det gör vi inte. Adjö.
-Gillar du den? Jag köpte den i går. -Den är mycket vacker.
-Kom och dansa. -Jag kan inte, till den musiken.
Inte jag heller, men det gör inget. Blunda och låtsas att ingen ser.
Seså, kom då!
Du ser? Det är lätt.
En dag ska jag köpa en lott. En enda.
Och få storvinst förstås. Då ska vi kryssa på Nilen.
Dansa på däcket på en paddelbåt från morgon till kväll, omfamnade-
-och se solen gå ned bakom pyramiderna.
Håll mig hårt. Så att brösten krossas, så jag inte kan andas.
Tänk om du inte vill dansa med mig en dag.
Vad pratar du? Skulle jag inte vilja trycka magen mot dig?
Känna din hud. Smeka dina axlar...
...smeka din nacke...din stjärt...
Jag har känt män, Antoine, men ingen som du.
-Jag har aldrig tillhört någon. -Jag frågar ingenting.
Håll mig hårt!
Nå, herr Doneker, vad får vi höra idag?
-Den är känd, det är ointressant. -Det är visst intressant.
Ni kommer nog inte ihåg vad ni hör månaden ut.
Ärligt talat glömmer jag somliga. Men andra minns jag.
Jag råkar se dem en gång, och så fastnar de i huvudet.
De betyder ingenting djupt, men de lever och surrar i minnet.
Vi lyssnar.
"I ett palats vars salar skina i aftonsol"
"Säg, har ni sett Boroboudour, prinsessa av Kina?"
-Så vackert. -Det säger ni alltid.
-För det är alltid vackert. -De lever ett tag, men de nöts ut.
Slutar klinga, säger inget mer. Då får jag hitta nya.
Somliga varar två månader, andra blir fadda på fyra dagar.
-Boroboudour... -...prinsessa av Kina...
Jag tror den räcker veckan ut. Den bleknar redan.
Slutar gnistra...
Ni hittar nya. Det har ni alltid gjort.
Som tur är. Somliga stannar, andra försvinner.
Av den näst senaste minns jag bara:
"Rosornas brinnande plåga"... Det sitter kvar.
"Rosornas brinnande påga"...
Det är skönt, det här.
-Det kunde fortsätta i timmar. -Vi har inte bråttom heller.
"Säg, har ni sett Boroboudour, prinsessa av Kina?"
Är det bra? Inte för varmt?
Så där.
Det fina med Mathilde är att inget är problemfyllt.
Som om hon en gång för alla bestämt sig för att bara njuta.
Dagarna glider iväg som i förtrollning.
På tio år har vi bara haft ett gräl, och av en löjlig anledning.
Hon hade läst slut allt som fanns i tidningshögen.
Hon tittade ut en stund, men det fanns inget intressant därute.
Hon såg sig omkring i salongen och så sade hon:
-Ska jag klippa dig? -Gärna det.
Så satt jag under den blå mässhaken. Under arbetet sade hon:
Fernand Raymond har en Facel Vega.
Hon hade sett det i en tidning. Jag, min dumbom, svarade ironiskt:
"Kan den idioten köra bil?"
Jag föraktade fjanten, men Mathilde beundrade honom.
Hon ryckte på axlarna, suckade argt och klippte klart utan ett ord.
Det var vårt enda gräl. Men det skrämde mig mycket.
Tänder du min?
Pappa och mamma!
-Har du börjat röka? -Väckte jag dig?
-Jag sov inte. -Inte jag heller.
Jag fick lust att röka. Det är skönt. Jag köpte dem i kväll.
Ger du mig en?
Det är faktiskt gott. Jag hade glömt det.
Man borde röka oftare.
-Förlåt mig för i eftermiddags. -Det var jag som var dum.
-Fryser du? -Nej. Men jag är törstig.
-Vill du ha vatten? -Jag vill ha sprit.
Jag köper i morgon. Vi kan pröva eau de cologne.
-Ska du förgifta oss? -Vi prövar.
Välkommen till Flamingo och våra exotiska drinkar!
Smaka den här, lilla frun.
Inte illa! Ge mig en cigarett.
-Först lite dans. -Jag tittar hellre på.
Akta, det kan explodera! Man kan aldrig veta.
Vi måste köpa askkoppar, nu när vi börjat röka.
En spricka i taket.
Vi drack mycket. Konstiga saker. Vi älskade stående framför spegeln.
Jag bad henne gissa hur många orgasmer som ägde rum på jorden.
Hur många könsorgan som förenades.
Tiotusentals, sade hon. Men ingen kvinna så lycklig som hon.
Och hon tillade att bara döden skulle skilja oss åt.
Vad är klockan?
Tio.
-Vi borde kanske stiga upp. -Om vi kan.
-Jag har huvudvärk. -Det är efter allt rakvattnet.
Blandningar är aldrig bra.
Alla är borta. Det är sommar.
Vänta i två minuter. Jag ska titta in här.
Passa dina syskon. Stanna på trottoaren!
Se upp, en till.
Kommer ni ihåg mig? Gora.
-Min fru kom. Örfilen... -Jag minns.
-Ni blev chockerade. Vi pratade. -Går det bättre? Äktenskapet?
Nej, nej, inte alls. - Vad tycker ni?
-Fina. Hur gamla är de? -Den lilla är snuvig.
Förr var hon aldrig sjuk. Men nu, den ena efter den andra...
-Har er fru lämnat er? -Ja. Det var väntat.
Vad ska jag göra med dem på lovet? Nå, det ordnar sig.
-Hon kommer tillbaka. -Det räknar jag inte med.
Har hon gått så har hon. Det är mitt eget fel.
Är de inte fina? Den stora är sin mors avbild.
-Titta, så söt. -Pojken snorar också.
Som jag sade, den ena efter den andra... Jag ska gå.
Jag ville bara visa dem. Hoppas vi ses snart igen. Adjö.
-Jag tror hon kommer tillbaka. -Kanske inte.
Kom nu, barn.
Vet ni varför parken har konstig färg?
För att vi aldrig kommer att se nåt annat. Det är sista kulissen.
Det lägger ett filter över allt. Över bladen, gräset, träden.
Säg inte så, herr Isidore.
Jag pinkar i sängen. De tror jag är senil, men det är med flit.
-Varför det? -För att djävlas.
De vägrade hämta veterinär åt Gris-Gris. Så han dog.
De ville inte ha besvär att ringa. Nu får de besvär att byta lakan.
-Och jag kan göra värre. -Akta er, ni hamnar på långvården.
-Och salongen? -Bara bra. Antoine ska måla taket.
Matt beigevitt. Det blir ljusare.
Vad här är fult. Det retar mig att det sista jag ser ska vara fult.
-Goddag. -Goddag.
-Goda vänner? -Nej. I er ålder tror man-
-att alla gamla är vänner, för att de är gamla. Det är inte sant.
Jag försäkrar att av alla idioter är gamlingarna de värsta.
Här är fullt av gamla idioter. Mig inräknat.
-Kom, jag följer er till grinden. -Vi har tid, vi hälsar ju på er.
Jag ser familjerna komma.
De spritter av oro. Knappt är de här förrän de vill iväg.
Här är inget för de levande. Så fort ni kommer ut mår ni bättre.
Ni kan inte hjälpa det, ni drar en lättnadens suck.
Varje dag öppnar jag grinden så jag vet att jag kan komma ut.
Adjö med er.
-Adjö, herr Agopian. -Adjö, Antoine.
Fortsätt att vara lyckliga. Och tänk på mig ibland.
Inget kommer så fort som döden, lita på det.
Man äter piller och tror att allt är bra, och så - TOCK!
-Man hinner inte ens säga "tock". -Kanske som en drömlös sömn.
Men efter sömn vaknar man, det är ju vitsen.
Sova hela tiden kan inte kallas sömn.
-Man är inte medveten i alla fall. -Nej, helt omedveten.
Det är inte detsamma! Blandar du ihop medvetande och medvetenhet...
-...då kan vi inte diskutera. -Vad är det för skillnad?
Fattar du inte det är det ingen idé att diskutera.
Vad anser ni, herr Antoine?
Döden är citrongul och doftar vanilj.
-Är ni säker på det? -Jag är beredd att slå vad.
Ett...två...tre...
Vid tjugo ska dörren slå igen för gott-
-och vi sjunker i vårt hav av frid, som vi älskar så.
...elva...tolv...tretton...fjorton...
...arton...nitton...tjugo.
Inte klokt, han blir mer böjd för var dag.
Han blir äldre för var dag.
Livet är vidrigt.
Det blir oväder.
-Tänd inte! -Men du förstör ögonen.
Jag vill inte läsa. Jag vill att du sitter där du brukar.
Jag köper yoghurt.
Min älskade.
Jag går innan du försvinner, innan du slutar åtrå mig-
-för då blir bara ömheten kvar och det räcker inte för mig.
Jag går innan jag blir olycklig.
Jag tar med mig smaken av vårt famntag, din doft-
-din blick, dina kyssar.
Jag tar med mig minnena av mitt livs vackraste år, som du gav mig.
Jag kysser dig länge, ända in i döden.
Jag har alltid älskat dig. Ingen annan än dig.
Jag går, så att du aldrig glömmer mig. Mathilde.
Goddag.
-Ska vi tvätta? -Ja...
-Vem har lärt er dansa? -Ingen. Jag hittar bara på.
Vänta! Jag ska visa.
Ni är riktigt bra!
-Menar ni det? -Ja!
Hårfrisörskan kommer.